Autor se bavi shvaćanjima demokracije u časopisu Politička misao. Analize objavljivane u gotovo šezdeset godina postojanja časopisa u prvom su se redu bavile dvama temeljnim shvaćanjima: samoupravnom ...demokracijom i inačicama liberalne demokracije. Autor ne inzistira na strukturnoj razlici između samoupravne i liberalne demokracije, nego drži da imaju nešto zajedničko. Obje su, naime, mišljene kao “posljednji politički oblici” (Đorđević), odnosno oblici kojima završava povijest (Fukuyama). Drugo, obje su se razvijale kao svojevrsne konsenzusne demokracije, što se u tekstu istražuje na osnovi uvida Rancièrea (i Badioua). Kao “konsenzusne demokracije” pokazuju nemalu restriktivnost u pogledu tipova interesa koji imaju pravo javnosti. U samoupravnoj demokraciji naglasak je na interesu radničke klase, a u inačicama liberalne demokracije prednost imaju “sociologizirani” interesi, koji dolaze iz onoga što Rancière zove “redistribucija osjetilnog”. Treće, obje vrste demokracije zapravo nastoje rastvoriti političko u društvenom. Autor teksta tvrdi da je aktualna vrsta liberalne demokracije zapravo postdemokracija koja, kako pokazuju tekstovi u Političkoj misli, iako je i sama problem, i dalje zapravo brani važeći liberalni konsenzus. Taj se konsenzus, kao puno pragmatičniji i realniji, brani primarno od političke alternative koja bi bila mistično-revolucionarna.
The author considers the concept of democracy in the articles published in the journal Politička misao (Political Thought). It seems that there are two fundamental concepts of democracy that have been analysed in the journal in almost sixty years of its activity: self-management democracy and liberal democracy. The author also takes into account different versions of liberal democracy which have been presented in the articles. Both main concepts of democracy are not treated as structurally different, but as quite similar. Namely, they share the idea that history should end with them, or that they are ‘the last political forms’ (Đorđević). Both have been developed as a kind of consensus democracy, which is explored in the text based on Rancière’s (and Badiou’s) thesis. As ‘consensus democracies’, they show significant selectivity considering the type of interests they promote as public interests. In the concept of self-management democracy, priority belongs to the working class, while versions of liberal democracy support ‘sociologicalized’ interests which are derived from what Rancière calls ‘redistribution of senses’. Thirdly, both concepts of democracy try, each in its own way, to dissolve the political into the social. The author believes that the actual variant of liberal democracy is post-democracy, which, although problematic in itself, still defends, as proven by the articles in Politička misao, the current (liberal) consensus. This consensus is defended as more pragmatic and realistic than its alternative, which would be mystical-revolutionary.
Full text
Available for:
DOBA, IZUM, KILJ, NUK, ODKLJ, PILJ, PNG, SAZU, UILJ, UKNU, UL, UM, UPUK
C. Douglas Lummis writes as if he were talking with intelligent friends rather than articulating political theory. He reminds us that democracy literally means a political state in which the people ...(demos) have the power (kratia). The people referred to are not people of a certain class or gender or color. They are, in fact, the poorest and largest body of citizens. Democracy is and always has been the most radical proposal, and constitutes a critique of every sort of centralized power.
Lummis distinguishes true democracy from the inequitable incarnations referred to in contemporary liberal usage. He weaves commentary on classic texts with personal anecdotes and reflections on current events. Writing from Japan and drawing on his own experience in the Philippines at the height of People's Power, Lummis brings a cross-cultural perspective to issues such as economic development and popular mobilization. He warns against the fallacy of associating free markets or the current world economic order with democracy and argues for transborder democratic action.
Rejecting the ways in which technology imposes its own needs, Lummis asks what work would look like in a truly democratic society. He urges us to remember that democracy should mean a fundamental stance toward the world and toward one's fellow human beings. So understood, it offers an effective cure for what he terms "the social disease called political cynicism." Feisty and provocative,Radical Democracyis sure to inspire debate.
Večina modernih teoretičark in teoretikov je menila, da je konfucijanstvo zastarela ideologija, ki ni samo neprimerna za razvoj modernih znanosti in demokratičnih družb, temveč je tudi merodajno ...odgovorna za globoko družbeno in politično krizo, ki je zaznamovala Kitajsko v zadnjih dvesto letih. Tajvanski moderni konfucijanci pa v tem idejnem sistemu niso videli krivca za ta položaj. Večinoma so menili, da je konfucijanstvo popolnoma združljivo tako z znanostjo kot tudi z demokracijo. Večina jih je pri tem celo zagovarjala stališče, da vzhodnoazijske kulture v okviru svojih družbenih specifik ne bodo mogle razviti demokratičnih ustrojev družbe, če se pri tem ne bodo oprle na ustrezne elemente lastne, torej konfucijanske tradicije. Ta članek kritično analizira Tang Junyijev in Mou Zongsanov teoretski model možnega preporoda konfucijanskih protodemokracij.
Ovaj rad bavi se ulogom odgoja i obrazovanja u autoritarnom društvu u McEwanovu romanu Dijete u vremenu. Manipulacijom odgoja i obrazovanja omogućuje se prikriveno zadiranje u intimu obitelji i ...slobode pojedinaca, prekrajanje društva i njegovih vrijednosti po željama i volji male skupine ljudi koja drži moć u svojim rukama. McEwan se koristi sveobuhvatnosti odgoja kao društvene pojave da bi nam dao savršen uvid u jedno društvo i njegove ideale. Odgoj ima ključnu ulogu u indoktrinaciji i u formiranju odnosa pojedinca prema autoritetu. Opisujući navodno sastavljanje priručnika za odgoj djece, koji je naručila Vlada, McEwan se bavi odnosima između sustava i pojedinca, između javnog i privatnog, individualne slobode i javnog interesa.
Članak obrađuje pitanje aktualnosti »stare« političke teologije njemačkog jurista Carla Schmitta koja, upriličena kao »sociologija juridičkih pojmova«, a potom i kao »stasiologija«, potkrjepljuje ...njegovu decizionističku teoriju države i realpolitičku teoriju međunarodnih odnosa. Autor se u tome ponajprije oslanja na znanstveni rad istaknutog hrvatskog politologa Davora Rodina, koji se i sam dotaknuo iste teme prije više od trideset godina. Uz Rodinovu raščlambu Schmittove kritike liberalne demokracije, posebna pozornost se posvećuje problemu legitimnosti liberalno-demokratskog političkog poretka te važnosti proceduralne uspostave političke vlasti uslijed nesumjerljivosti teorije i prakse. Uvažavajući Rodinov argument da stremljenje k političkoj transcendenciji, to jest, poistovjećivanju »auctoritas« u »potestas«, vodi uspostavi totalitarne države, ovaj članak propituje kako liberalna demokracija danas i u budućnosti može osigurati vjerodostojnost u očima javnosti ponad tek zakonske zaštite ljudskih prava i građanskih sloboda. Ujedno, zagovara aktualnost nove političke teologije Johanna Baptista Metza, koja obrazlože mjesto vjere u svijetu bez nijekanja humanističkog duha i postignuća novovjekovlja.
The article addresses the relevance of the political theology of the German jurist Carl Schmitt, which, formulated as »the sociology of legal concepts«, and also as »stasiology«, underpins his decisionist theory of the state as a plebiscitary democracy and Realpolitik theory of international relations. The author primarily relies on the scientific work of prominent Croatian political scientist Davor Rodin, who himself wrote on the same topic more than thirty years ago. Alongside Rodin’s analysis of Schmitt’s critique of liberal democracy, special attention is paid to the problem of the legitimacy of the liberal-democratic political order and the importance of the procedural formation of government due to the incommensurability of theory and practice. Acknowledging Rodin’s argument that striving for political transcendence, that is, conflating auctoritas with potestas, leads to the establishment of the totalitarian state, this article questions how liberal democracy today and in the future can secure its legitimacy in the eyes of the public beyond purely legal protection of human rights and civil liberties. At the same time, it argues in the favour of the new political theology of Johann Baptist Metz, which tries to explain the relationship of the faith to the world without denying the humanistic spirit and achievements of the modern age.
Ovaj rad analizira načelo štete Johna Stuarta Milla i njegovu ispravnu primjenu na procese izrade i evaluacije zakona, političkih odluka i mjera kojima se nastoji spriječiti širenje zaraznih bolesti. ...Interpretirajući Milla kao epistemičkog demokrata i epistemičkog liberala, rad se fokusira na Millova razmišljanja vezana uz procedure donošenja odluka koje su prikladne u vrijeme pandemije. Nadalje, rad raspravlja o ispravnoj podjeli epistemičkog i političkog rada, jednom od najvažnijih mehanizama koje Mill koristi za filtriranje narodne volje, i pokazuje kako nam Millovi argumenti mogu pomoći postići ravnotežu između epistemičkih i moralnih vrijednosti, odnosno između demokratskog i ekspertnog odlučivanja.
The paper analyses John Stuart Mill’s harm principle and its proper application in the process of drafting and evaluating laws, political decisions, and measures used to prevent the spread of contagious diseases. By interpreting Mill as an epistemic democrat and an epistemic liberal, the paper focuses on Mill’s thoughts regarding the decision-making procedures appropriate for legislation in a pandemic. Additionally, it discusses the proper division of epistemic and political labor, one of the most important mechanisms Mill uses to filter the public will, and demonstrates how Mill’s arguments can help us balance between epistemic and moral virtues, i.e. between democratic and expert-oriented decision-making.
U članku se prikazuje kritika hrvatske političke emigracije od njezina sudionika Bogdana Radice. Polazeći od koncepta bijede malih istočnoeuropskih država poznatoga mađarskog povjesničara Istvána ...Bibόa, članak pokazuje kako je Radica bijedu (dijela) hrvatske političke emigracije detektirao u njezinu odbijanju integraciji u društva zapadne Europe i SAD-a zbog odbacivanja vrijednosti liberalne demokracije, stoga je emigracija, prema Radici, propustila ispuniti najvažnije zadaće: pokušati djelovati na javnost i društvene elite zapadnih zemalja u smjeru ostvarenja samostalne Hrvatske. Naposljetku, Radica analizira fenomen terorizma najmlađega emigrantskog vala 1970-ih godina preko koncepta dinarskog poluinteligenta izvedenog iz koncepta poluinteligencije Jósea Ortege Y Gasseta, kojim se Radica već koristio u opisivanju situacije u Hrvatskoj i Jugoslaviji 1945. godine.
Izravna demokracija Šalaj, Berto
Političke perspektive,
12/2022, Volume:
12, Issue:
2
Journal Article, Paper
Peer reviewed
Open access
Središnji je cilj rada ustanoviti u kojoj je mjeri i na koje načine koncept izravne demokracije bio tema znanstvenog i stručnog istraživačkog interesa u okviru hrvatske političke znanosti. Analiza je ...obuhvatila članke objavljene u politološkim znanstvenim i stručnim časopisima u razdoblju od 1990. do 2020. godine. Glavni je nalaz provedene analize da je izravna demokracija bila na marginama istraživačkih interesa hrvatske politologije. To je posebice vidljivo ukoliko se opseg tematiziranja izravne demokracije usporedi s tematiziranjem različitih institucija predstavničke demokracije. Hrvatska politologija primarno je fokusirana na model predstavničke demokracije, a tek sporadično se bavi izravnom demokracijom. Dodatno, provedena analiza pokazuje da hrvatski politolozi na izravnu demokraciju dominantno gledaju negativno, te su vrlo oprezni prema njenom eventualnom češćem korištenju u hrvatskoj politici.
The main goal of the paper is to establish to what extent and in what ways the concept of direct democracy was a topic of scientific and professional research interest within the Croatian political science. The analysis included articles published in scientific and professional political science journals in the period from 1990 to 2020. The main finding of the conducted analysis is that direct democracy was on the margins of the research interests of Croatian political science. This is particularly visible if the extent of the thematization of direct democracy is compared with the thematization of various institutions of representative democracy. Croatian political science is primarily focused on the model of representative democracy, and only sporadically deals with direct democracy. In addition, the analysis carried out shows that Croatian political scientists predominantly view direct democracy negatively and are very wary of its possible more frequent use in Croatian politics.
Cilj ovoga rada je promišljanje o biti (naravi) demokracije koju se naširoko smatra najboljim oblikom vladavine. Iako se demokraciju uglavnom smatra nekom vrstom neupitne vrijednosti, ne postoji ...slaganje oko odgovora na pitanje o njezinoj biti. Skicu odgovora na to pitanje autor traži u svjetlu filozofije Jacquesa Maritaina, velikoga francuskog filozofa i jednog od najpoznatijih tomista i personalista 20. stoljeća. Maritain je također demokraciju smatrao najboljim oblikom vladavine jer je najadekvatnija dostojanstvu ljudske osobe koje svoj temelj ima u stvorenosti na sliku Božju te izravnoj usmjerenosti čovjeka na svog Stvoritelja. Demokracija stoga za Maritaina odražava povjerenje u ljudsku narav, a evanđeoski duh slobode i nadu evanđeoskog bratstva on vidi kao esenciju demokracije. U radu se pretpostavlja da je već i samo znanje o naravi demokracije neka vrsta protuotrova antidemokratskim i totalitarnim aspiracijama. Maritain zaziva demokraciju personalističkog i pluralističkog tipa, a suprotstavlja je novovjekovnom, individualističkom i liberalnom shvaćanju demokracije.
The aim of this paper is to reflect on the essence (nature) of democracy, which is widely considered the best form of government. Although democracy is generally considered to be a kind of unquestionable value, there is no agreement on the answer to the question of its essence. The author seeks to outline the answer to that question in the light of the philosophy of Jacques Maritain, a great French philosopher and one of the most famous Thomists and personalists of the 20th century. Maritain also considered democracy to be the best form of government because it is the most adequate to the dignity of the human person, which is created in the image of God. For Maritain, democracy therefore reflects trust in human nature, and he sees the Gospel’s spirit of freedom and the hope of the Gospel’s brotherhood as the essence of democracy. The paper assumes that the true knowledge about the nature of democracy is a kind of antidote to antidemocratic and totalitarian aspirations. Maritain calls for democracy of a personalistic and pluralistic type, and opposes it to the modern, liberal and individualistic understanding of democracy.
Članak se fokusira na odnos kapitalizma i demokracije s posebnim osvrtom na problem reprezentacije u okviru demokratije. U članku se pokušavaju sintetizirati konceptualne dileme i suprotstavljene ...tendencije, a sastoji se od tri dijela. U prvom dijelu, autor ističe tri različita gledišta o (ne)kompatibilnosti kapitalizma i demokracije, te jedno o irelevantnosti odnosa između kapitalizma i demokracije. U drugom dijelu razmatra se strukturalno-konjunkturalna komplikacija kapitalizma koja proizvodi negativna očekivanja i političke učinke. Povezuju se pomenuta očekivanja o ponavljanju krize iz 2007. s mogućnostima i kontinuitetima različitih protestnih pokreta koji su manifestacija potencijala demokratskog otproa. Konačno, u zadnjem dijelu, autor raspravlja o pitanju reprezentacije iz demokratske perspektive i ističe da su protestni pokreti nastali u vremenu krize, stvarali različite kontra-reprezentativne prakse koje nanovo problematizuju odnos kapitalizma i demokracije. Demokraciju se ne može „očistiti“ od svih heterogenih značenja, ali nas praksa kontra-reprezentacije podsjeća da demokracija još uvijek sadrži potencijal za otpor.