Program posredovanja (medijacije) i reparativne pravde od samoga je početka pokrenut s misijom jednakomjernog služenja potrebama žrtava i počinitelja, odnosno, utemeljen je na uravnoteženom pristupu ...između žrtve i počinitelja, u skladu s načelima restorativne pravde.
Zaokupljen rizikom od sekundarne viktimizacije, program kao i uvijek slijedi načela zaštitničkog pristupa; stoga smo, kao opće pravilo, kod teških zločina slijedili model koji se pokreće na zahtjev počinitelja. No prikupljeno je iskustvo pokazalo da takva praksa nije sasvim u skladu s našom misijom jer su žrtve, u usporedbi s počiniteljima, imale ograničeniji pristup programu.
Cilj ovoga rada je predstavljanje procesa koji je skupinu praktičara navodio na razmišljanje o našoj praksi i pregledavanje ustanovljenog zaštitničkog pristupa. U tu će se svrhu analizirati kombinacija čimbenika za koje smo identificirali da se nalaze u korijenu takve transformacije, te će se također navesti ključne promjene koje su uvedene kako bi se žrtvama olakšao pristup.
Jedna od pretpostavki uvođenja obiteljske medijacije u sustav socijalne skrbi jest i poznavanje dosadašnjih iskustava u provedbi postupka posredovanja pri razvodu braka i mišljenja stručnjaka centara ...za socijalnu skrb o obiteljskoj medijaciji. Cilj je ovog rada prikazati obilježja postojećeg sustava kako bi se unaprijedilo zajedničko razumijevanje i razvoj obiteljske medijacije. U istraživanju je korišten kvalitativni pristup te su podaci prikupljani na temelju rasprave u dvije fokusne grupe. U navedenim grupama sudjelovalo je trinaest stručnjaka (psiholozi i socijalni radnici), a kao metoda obrade podataka korištena je tematska analiza. Dobiveni rezultati ukazuju na poznavanje osnovih pojmova, ali i stručnjačku zbunjenost spram medijacijskog procesa, posebice u odnosu s drugim profesionalnim postupcima te kada je u pitanju svrha obiteljske medijacije. Ishode medijacije opisuju kroz smanjene konflikte, bolju komunikaciju, stečene uvide i postignute dogovore. Nadalje, temeljem dosadašnjeg iskustva, stručnjaci smatraju da osim kod posredovanja pri razvodu braka, medijaciju primjenjuju i kod sukoba nakon razvoda i između roditelja i djece te opisuju brojne prepreke s kojima se susreću od onih tehničke i organizacijske prirode do onih vezanih uz obilježja korisnika i samih stručnjaka. U zaključku su komentirane dobivene spoznaje pod vidom pojašnjavanja utvrđenih slabih točaka kao temeljenog preduvjeta za postizanje usklađenog poimanja obiteljske medijacije te kao prilog pripremi budućih zakonskih i organizacijskih rješenja.
Procesi pristupanja Republike Hrvatske u punopravno
članstvo EU-a iznimno su kompleksni i vrlo specifični u odnosu na većinu država
srednjoeuropskog i jugoistočnoeuropskog prostora. U usporedbi sa ...svim državama
članicama koje su EU-u pristupale u veliku proširenju 2004. te 2007. RH
susretala se s mnogim bitno drukčijim izazovima, pa nije rijetko da su se u
brojnim napisima pristupanja RH EU-u upotrebljavali najrazličitiji atributi kao
'dugo putovanje' (M. Staničić) ili 'kamenito putovanje – Steniger Weg' (G.
Sander, B. Vukas,ml.) i drugi. Pristupanje
RH euroatlantskim integracijama i njezin povratak u zapadnoeuropski
civilizacijski krug bio je cilj gotovo svih novoformiranih političkih stranaka
i intelektualnih krugova 1990., kao i novog vodstva Republike Hrvatske izabrana
na prvoj sjednici višestranačkog Sabora 30. svibnja 1990. Jugoslavenska
kriza te sve otvorenija velikosrpska agresija i rat protiv Republike Hrvatske
bitno će determinirati odnose RH i tadašnjeg EEZ-a. Tako će sadržaj njihovih
početnih odnosa biti poglavito uvjetovan pokušajima EEZ-a i drugih europskih
organizacija za ublažavanje krize, nastojanjima posredovanja u prvim oružanim
sukobima i doprinosima uspostavi mira u vremenu otvorene agresije koja će
prijetiti opstanku same države. Autori
ovog rada preko pravnih izvora institucija EEZ-a, odredaba tadašnjega europskog
prava te međunarodnog prava pokušat će pokazati početke odnosa RH i EEZ-a,
napose nakon proglašenja državne neovisnosti 8. listopada 1991. Cilj je
navedena istraživanja predstaviti ulogu EEZ-a u tim vrlo specifičnim
bilateralnim odnosima i važnost svih tih zbivanja za kreaciju daljnjih odnosa,
osobito nakon međunarodnog priznanja RH.
The Republic of
Croatia’s accession to full membership of the EU has been an extremely complex
and specific process compared to most Central European and South-Eastern
European countries. Compared to all the member states that joined the EU in
2004 and 2007, the Republic of Croatia has encountered numerous different
challenges, hence the Croatia’s accession to the EU has often been described as
a “long journey” (M. Staničić) or “hard journey – SteinigerWeg” (G.Sander, B.
Vukas, Jr.), and the like.
The accession of the Republic of Croatia to the
Euro-Atlantic integrations and its return to the West European civilization was
the goal of almost all newly formed political parties and intellectual circles
in the 1990’s, including the new government of the Republic of Croatia
appointed at the first session of the
multiparty Parliament on May 30, 1990.
The Yugoslav crisis, and the increasingly open
Greater-Serbian aggression and the war against the Republic of Croatia
determined to a large extent the relations between the Republic of Croatia and
the EEC. Thus, their initial relations were primarily driven by the attempts of
the EEC and other European organizations to mitigate the crisis, mediate in the
first armed conflicts, and contribute to establishing peace in times of open
aggression which threatened the survival of the state.
The authors of this paper will attempt to show the
origins of the relations between the Republic of Croatia and EEC based on legal sources of the EEC institutions, the
provisions of European law and international law, especially after the
proclamation of Croatian independence on October 8, 1991.The goal of this
research is to present the role of the EEC in these very specific bilateral
relations, and the importance of all these events for the creation of further
relations, especially after the international recognition of the Republic of
Croatia.
Nenačrtna rast naselij v dolini Katmanduja je rezultat hitre urbanizacije, naraščajoče revščine, visokih stroškov zemljišč ter gradnje in odvisnosti od tradicionalne prakse lastniško zgrajenih ...stanovanj. Ta rast povzroča ogromen stanovanjski primanjkljaj in slabe bivalne razmere. Izvajanje vladnega programa za prostor in storitve (ang. site and services programme) in tudi projekti skupnega urejanja zemljišč (ang. land-pooling projects) v 70. in 80. letih prejšnjega stoletja so koristili lokalnim lastnikom zemljišč, vendar so bila naselja zasebnega sektorja v 90. letih in na prehodu tisočletja dostopna le srednjim in višjim dohodkovnim skupinam. To je prisililo revne mestne prebivalce in ekonomsko neprivilegirane skupine v življenje v slumih in ilegalnih naseljih (ang. squatter settlements). Načrtovana organizacija naselij ni bila ustrezna z vidika fizične postavitve, ustvarjanja priložnosti za socializacijo in občutka pripadnosti skupnosti ter pri načrtovanju zaželene gostote prebivalstva. Obstoječi pravni in institucionalni okvir ni ustrezen in ni učinkovit pri odpravljanju teh težav. Da bi zapolnili vrzel med prizadevanji javnega in zasebnega sektorja ter ugodili visokemu povpraševanju po stanovanjih v dolini, so potrebne jasne politike in načrtovanje. To je treba uvesti, da bi povezali ponudbo stanovanj s povpraševanjem ter zagotovili sodelovanje različnih organov javnega in zasebnega sektorja pri gradbenih in stanovanjskih projektih, ki bodo vključevali revno mestno prebivalstvo. Lokalne občine bi prav tako morale biti usposobljene za upravljanje z lokalnimi viri, usklajevanje sodelujočih organov in nadzorovanje razvoja.
U radu autori analiziraju osnovne postavke Zakona o obavljanju studenskih poslova, koji je stupio na snagu početkom studenoga 2018. godine. Uz prikaz ranijih pravnih rješenja, autori daju uvid u ...regulaciju obuhvata osoba koje mogu obavljati studenske poslove. Analiziraju se novi uvjeti za obavljanje studentskoga posla te sadržaj ugovora o obavljanju studentskoga posla. Raspravlja se o pravima i obvezama studenata kao i posrednika, te se daje osvrt na minimalnu naknadu za studentski rad.
Cilj je ovog rada širenje spoznaja o obiteljskoj medijaciji te promišljanje novih aspekata ove specifične profesionalne vještine u području pomagačkih zanimanja. Najprije se daju pojašnjenja pojmova ...- posredovanje i mirenje u odnosu na pravna određenja, odnosno teorije sukoba. Prikazane su osnovne postavke i načini klasificiranja medijacije kao pristupa rješavanju sukoba uz pomoć treće strane. Posebna je pozornost posvećena prednostima obiteljske medijacije u rješavanju obiteljskih sukoba, a navedeni su i najčešći sadržaji obiteljske medijacije i medijacije prilikom razvoda braka. Opisan je četverofazni model obiteljske medijacije koji se sastoji od uvoda, priče, rješavanja problema i sporazuma. Sažeto su predstavljena područja primjene, teorijska polazišta i praktični modeli obiteljske medijacije. U završnom se dijelu rada raspravlja o nekim problemima obiteljske medijacije u Hrvatskoj - suženosti područja posredovanja na posredovanje prilikom razvoda braka, neusklađenosti sadržaja i ciljeva posredovanja s važećim načelima i modelima obiteljske medijacije, uz naglašavanje preventivnih mogućnosti obiteljske medijacije u cilju kvalitetnijih obiteljskih odnosa.
Mrežno doba medijskog posredovanja postepeno i suptilno mijenja način na koji doživljavamo sebe i svijet u kojem živimo. Emitiranje vlastitih života na mrežama uključuje i svakodnevno ...eksterioriziranje emocija na tehničke posrednike trećeg stepena kako ih naziva Jensen (prema Bogdanić 2013). Ispoljavanje emocionalnih doživljaja čitamo svakodnevno na društvenim mrežama, ali one postaju i sastavni dio korisničkih sadržaja ispod redovnih medijskih tekstova na web portalima. Ove, takozvane, intelektualne tehnologije, preuzimaju esencijalne ljudske osobine poput racionalnosti, memorije, računanja, prevođenja, ali i osobine poput emocionalnosti i komunikativnosti (Carr 2014, Turkle 2010).
Gdje žive emocije kada ih prenesemo u virtuelno i kako postaju sastavni dio medijskih sadržaj? Gdje živi čovjekova duša prenesena u njegov virtuelni self? – pitanja su na koja ćemo tražiti odgovore u prvom dijelu ovoga rada.
Analizirat ćemo virtuelni prostor, njegove mogućnosti i ograničenja. Diskutirat ćemo o potencijalu mrežnih medija za posredovanje emocionalnih doživljaja. Tragat ćemo i za razumijevanjem tehnologije i uređaja kao alternativne ljudskosti, onda kada zakaže ili ne želi djelovati čovjek sam. Pokušat ćemo naći odgovore na pitanja o posljedicama takvog posredovanja, referirajući se na istrživanja drugih autora poput Sive Vaidhyanathana, Shery Turkle, Nicholasa Carra i drugih.
Posljednji dio rada analizirat će književne analize medijskog posredovanja koje se sporadično pojavljuju u djelima svjetskih pisaca (Ruždi, Igo, Mehmedinović, Sabato, Spengler...) i interakciju njihovog razumijevanja medija s McLuhanovim viđenjem medijskog posredovanja i produžavanja/sakaćenja čula.
Ako se sustavno razumijevanje modernog društva ne može konstituirati bez
oslonca na velika djela političkog mišljenja moderne, važi i obrnuto, da se
niti jedno od tih djela ne može valjano razumjeti ...osim iz vidokruga razvijene
teorije moderne. U Općoj teoriji moderne Jacques Bidet upozorava da je u
svjetlu njegove metastrukturne teorije moderne epohe najzad moguće ponovno
kritički preispitati i rekonstruirati cijelu “političku metafiziku” moderne.
Njegov je naum dovoljno barem naznačen u njegovim interpretacijama Hobbesa,
Spinoze, Lockea, Rousseaua, Kanta i Hegela. Autor izabire Bidetovo
pregnantno tumačenje Hobbesa, suočavajući se s pitanjem: što da se radi s
Levijatanom? U prvom dijelu najprije se potanko prikazuju Bidetove osnovne
postavke i uvidi o ključnoj Hobbesovoj ulozi u primjerenom pojmovnom definiranju
logičkoga polazišta izlaganja teorije moderne, kao čisto diskurzivne
relacije u formuli društvenog sporazuma. U drugom se dijelu kritički vrednuje
Bidetova ključna rekonstrukcijska teza da se pravim logičkim polazištem izlaganja
kategorija metastrukturne teorije smatra Hobbesova teorija autorizacije.
U trećem se dijelu pokazuje da bi Hobbesova teorija političkog predstavništva
i autorizacije doista mogla biti polazištem političke teorije moderne (jer
čovjeka uspostavlja kao “autora” politike, a njegova predstavnika ili suverena
kao njegova “aktora” ili zastupnika). Autor ocjenjuje da Bidetova rekonstrukcijska
teza, kojom se osporava epistemologijski status “prirodnog stanja” kao
prvoga i najopćenitijeg pojma u poretku izlaganja, nije održiva. U tom stanju
čovjekova priroda nije ahistorijska, postulirana kao vučja, nego je bitno dvojna.
Riječ je prvenstveno o modernom čovjeku (a ne naprosto o čovjeku općenito)
u epohalnoj konstelaciji u kojoj on, istodobno i proturječno, bivstvuje
i kao partikularna individua (bourgeois), koja slijedi svoje prirodno pravo, i
kao moralni subjekt (vjernik kršćanin), koji kao biće savjesti spoznaje i slijedi
imperative prirodnih ili moralnih ili Božjih zakona. Upravo to dvojstvo,
taj rascjep modernog čovjeka u njemu samome, polazišna je pretpostavka i
Hobbesove teorije moderne, sadržana u ključnom pojmu “prirodno stanje”.
Na tragu Bidetove argumentacije, a u osloncu prije svega na fundamentalnu
Zarkinu interpretaciju Hobbesove političke filozofije kao semiologije vlasti,
Levijatan nam se stalno iznova nameće kao spoznajni izazov najvišeg ranga.
U članku se prikazuju empirijska istraživanja koja se bave vezom financijskog posredovanja banaka i ekonomskog rasta. Osobita se pozornost pridaje pitanjima kauzalnosti, nelinearnosti, vremenske ...perspektive, zamjenskih (proxy) varijabli za financijsko posredovanje i interakcijskih varijabli. Prikaz pokazuje da u empirijskim istraživanjima postoji prilično velik broj neriješenih pitanja, što izaziva skeptičnost prema davanju prednosti mjerama politike usmjerenima prema financijskom sektoru s ciljem uzrokovanja ekonomskog rasta. Napredak u literaturi koja se bavi financijama i rastom spor je te se čini da se istraživači vrte u krug. Vjerojatno je koristan smjer za buduća empirijska istraživanja odnos između države i banaka, osobito sa stajališta političke ekonomije.