Raspravlja se o slabo istraženoj arhitekturi i dekorativnoj arhitektonskoj skulpturi kasnosrednjovjekovne Rijeke. Ona se, sudeći prema preostalim fragmentima i cjelovitije sačuvanim spomenicima, ...predstavlja u svjetlu odjeka kvarnerskih (povijesno sjevernodalmatinskih) gradilišta, ali i kao sastavni dio slike kontinentalnih dotoka prema kvarnerskom priobalju, unutrašnjosti Istre i Krasu.
Kamin škofijske palače v Ljubljani je eno od najbolj nenavadnih umetniških del z začetka 16. stoletja. S katerimi konteksti je treba povezati to anonimno delo, ki je nastalo okrog leta 1512? To je ...bistveno vprašanje, ki ga je treba razrešiti brez posploševanj, kar pomeni, da se je treba soočiti s problematiko, namesto da bi se ji izogibali. Ta kamin, ki so mu raziskovalci namenjali le malo pozornosti, naj bi vseboval prvine »gotike« in »renesanse«, toda te besede leta 1512 niso imele nobenega pomena, preprosto niso obstajale. Edina beseda, ki so jo takrat uporabljali v škofijski palači v Ljubljani, je bila »eleganten«, in to besedo je treba postaviti v nasprotje z drugim izrazom, ki je bil takrat v Evropi zelo v modi, »barbarski«. Med osebnostmi, ki jih je treba umestiti okrog tega dela, sta škof Krištof Ravbar in humanist Avguštin Prygl, opredeliti pa je mogoče tudi širši intelektualni krog z Bernardom Pergerjem, Lorenzom Vallo, Angelom Polizianom in Francescom Colonnom. Če smo pozorni na spise teh avtorjev, še posebej na Colonnove, ni pravega vrednostnega nasprotja med njihovim časom in antiko. Pri njej se navdihujejo, da bi ustvarili govorico – nosilko kulture –, ne da bi zavračali srednjeveško umetnost, pri čemer so spoštovali superiornost krščanstva.
Težko je poimenovati bitja, upodobljena na kaminu škofijske palače, in poimenovanje je lahko celo nevarno. Ne smemo prezreti tega semantičnega problema, kajti vsako navajanje imena se sklicuje na določeno kulturno ali jezikovno ozadje, ki nezavedno usmerja naše sklepanje. Prav tako je nemogoče uporabljati besedišče tiste dobe, ker pogosto ne vemo, katere jezike so govorili naročniki in umetniki ter kako so prilagajali ali prevajali določene izraze (to je bil pravi intelektualni problem že okrog leta 1500 – spor o nominalizmu, prve teorije prevajanja, Colonnova semantična oklevanja). Zavedali so se tudi, da ime trdno določi neko poljubno resničnost ter ne razreši problema razmerja med jezikovnimi bitnostmi in miselnimi predstavami. Tako zadnje raziskave na temo hibridizacije in metamorfoze zavzamejo stališče, da je treba bitja predvsem dobro opisati in jim ne dajati imen, ker jih lahko s tem iztrgamo iz njihovega konteksta.
V Ljubljani ne vemo, ali gre za tuja, imaginarna, sanjska ali mitska bitja, preprosto za stare zglede ali igrive stvaritve. Poleg tega je bil proces hibridizacije v tistem času po Evropi zelo razširjen na različnih ravneh kulture, vsak primer je specifi čen. Z enakimi težavami se srečujemo pri dekorativnem rastlinskem okrasju, ki ne napotuje na nobeno posebno kulturno sfero – ali na več sfer hkrati.
Da bi bolje razumeli kontekst, bomo skušali zamejiti problematiko govorice – umetniške, književne in domače. Ob preučevanju, kako je sestavljen kamin, lahko analiziramo tip govorice, ki je uporabljen. Noben jezik še ni določen (niti latinščina ne) in izbrati neki jezik pomeni tudi, da se človek vpiše v zgodovino, v politično in zemljepisno polje. Ker je Ljubljana križišče, so bile izbire nabite s pomenom, ljudje so se hoteli vpisovati v različna kulturna področja, med različne oblasti, od Rima, prek Svetega rimskega cesarstva in tja do slovanskega sveta. V tem kontekstu je bila naloga antike ponuditi celoto modelov, vendar pa je nikakor ne smemo obravnavati kot oviro za udejanjanje umetniške svobode in inteligence. To dvoje je imela, nasprotno, nalogo spodbujati.
Analiza tipologije kamina kaže, da ne ustreza nobeni geografi ji, interpretira tako antiko kakor tudi srednji vek in je inovativna – ne glede na kakovost izdelave. Prisotna je torej jasna volja po razlikovanju od svojih sodobnikov. Da bi bolje preučili to razsežnost, je treba poseči po orodjih, lastnih govoricam. Mogoče je uporabiti splošen izraz »govorica umetnosti«, semiologija ali deli diskurza v retoriki, toda to nam le malo pomaga.
Preveč prvin glede namenov se nam izmika. Zato je praktično nemogoče, da bi se na njihovi osnovi lotili medbesedilnega branja, ki bi razkrilo avtorja, osebo, ki ji je delo posvečeno/naročnika, gledalca. Tudi ni več sledu o razpravah o »arhitekturni govorici«, toda interpretacije Vitruvija so bile še zelo polemične – in torej vir svobode. Dejansko kamin ustreza izjemno nenavadnemu ukvarjanju z oblikami, do katerega je v Avstriji in Evropi prišlo v letih 1500–1520.
Torej je treba kamin škofijske palače v Ljubljani poskusiti gledati in obravnavati zunaj vsakega referenčnega sistema, osredotočenega na Italijo ali na kakšno drugo pokrajino. To delo se opredeljuje samo kot lastno središče svojega referenčnega sistema. Če analiziramo like kot sintagme s sistemom paradigem in leksemov, je mogoče razbrati »jezikovno strukturo«. Najprej, površina ali praznina nimata vrednosti paradigme, če uporabimo teorije Aloisa Riegla in Clauda Zilberberga, liki so torej omejeni na preprost diskurz brez razmerja s kaminom, ki je njihov nosilec. Kar zadeva slovnična obrazila, je sistem števila in spolov zelo poenostavljen, interakcije med različnimi prvinami kamina so torej omejene na najmanjšo možno mero. Sami liki so sestavljeni iz leksikalnih in ne gramatikalnih sintagem, s prehodnimi glagolskimi razmerji. Ta poenostavitev govorice, v kateri pa ostaja nekaj jasnih pravil, vendarle osvetljuje napor in premišljevanje obdobja, kako narediti za svojo govorico in kulturo preteklosti, z namenom utrditi in poveličati sedanjost ter ne obuditi v življenje časa, ki so ga takrat že imeli za mrtvega. Na semantični ravni je velik problem, kako na novo izraziti svoje znanje, da bi ga mogli prenesti dalje. Na primer: obrtnik, ki je delal kamin, ni imel jezikoslovnega, kulturnega in teoretičnega znanja, da bi razumel napotila humanistov škofovskega dvora v Ljubljani, in iz tehničnega vidika je njegova izdelava slab prevod namenov naročnikov.
Zakaj je vredno, da se posvetimo kaminu škofijske palače v Ljubljani in ne kakšnemu drugemu delu, bogatejšemu in bolj kakovostnemu, pri katerem bi se bilo lažje poigravati z izrazi, kjer bi bilo lažje razbirati interakcije? Zato, ker za bogatejša dela že obstajajo številne analitične metode, medtem ko se je ta kamin upiral vsem poskusom analize, ostal je zazidan v molk posploševanj. Treba je izdelati nova orodja, da bi ga pripravili k temu, da »spregovori«, in se osvoboditi splošnosti, ki izbrisujejo bogastvo posamičnega konteksta.
Tako v Ravbarjevem krogu kakor pri Colonni ni umetnost ne antična ne moderna, predvsem je nekaj domišljijskega in duševnega. Treba je opustiti idejo vpliva in uporabiti idejo micelija Gillesa Deleuza in Félixa Guattarija, da bi dojeli medsebojno vplivanje med intelektualnimi in umetniškimi stvaritvami, se pravi, da ni hierarhične podreditve, da lahko vsaka prvina vpliva na vse druge ne glede na njihov položaj. Na Kranjskem je škofijski kamin zelo rodovitno vozlišče v še dokaj neraziskanem miceliju.
Pred nekoliko godina otkriveni su ostatci srednjovjekovnih fresaka na južnom zidu lađe župne crkve svetog Brcka na Kalniku. Iako su ostatci manjkavi, na njima se ipak razlikuje jedna scena koja se ...sadržajno uklapa u okvire ostataka ranije otkrivenih na sjevernom zidu lađe. Ranije sam nastojao na temelju velikaških kostima donatora podrobnije datirati fragmente na sjevernom zidu te sam predložio korekciju datacije sa zadnje četvrtine 14. na kraj prve četvrtine 15. stoljeća. U istom smislu istražio sam i novootkriveni fragment na južnom zidu, gdje se dobro razaznaje ženski velikaški kostim donatorice. Kostim se odlično uklapa u modu oko 1420. godine, pri čemu kao reference predlažem portal katedrale svete Elizabete u Košicama te fresku Posljednjeg suda u Brucku na Muri, oba djela nastala upravo oko 1415.–1420. Karakterističan modni detalj koji je utvrdio ovakvu dataciju je žensko oglavlje ‘kruseler’, koji se u istom tipu i s istim pomodnim detaljima ponavlja u sva tri referentna djela. Novootkriveni fragment freske na ovaj način utvrđuje dataciju, odnosno korekciju ranije datacije ovog ciklusa fresaka, te se u traženju donatora od dvorskog kruga Ludovika Anžuvinca treba okrenuti prema Sigismundu Luksemburškom i njegovu krugu.
Tema je ovoga rada prikaz graditeljske slojevitosti srednjovjekovne
ivanovačke kapele u Pakracu. Kapela je sačuvana u arheološkom
sloju. Tijekom višegodišnjih arheoloških istraživanja,
započetih ...2017. godine, utvrđena su dva srednjovjekovna graditeljska
sloja: izvorna ivanovačka kapela i kasnije utvrđena crkva.
Ivanovačka je kapela bila dvoranska crkva ravno zaključenog
svetišta (Saalkirche) koja je utvrđena tijekom drugoga graditeljskog
sloja. Pronađeni su kameni ulomci arhitektonske plastike
in situ i u šuti te je njihovom arhitektonskom analizom, uz analizu
komparativnih primjera, potvrđeno postojanje dvaju srednjovjekovnih
graditeljskih slojeva, a izvedena je i djelomična
rekonstrukcija tlocrta izvorne kapele i kasnije utvrđene crkve.
Original language summary:
Historie Pražského hradu.
Extended description:
Tak jako byl jedním ze zakladatelů českého státu kníže Soběslav I., tak i jeho palác stojí v základech Pražského hradu. ...Palace of Soběslav the First - one of the founders of the Czech state, is also the foundation for Prague Castle.
History of the Prague Castle.
Extended description:
Tak jako byl jedním ze zakladatelů českého státu kníže Soběslav I., tak i jeho palác stojí v základech Pražského hradu. Palace of Soběslav the First - one of the founders of the Czech state, is also the foundation for Prague Castle.
Župna crkva sv. Martina biskupa jedna je od najstarijih očuvanih građevina u Varaždinskim Toplicama. Prema dostupnim podatcima građena je tijekom 15. stoljeća na mjestu starije građevine, ali je u ...vrijeme baroka temeljito obnovljena i barokizirana te joj je pridodan zvonik koji i danas dominira vizurom naselja. Radovi na obnovi pročelja započeli su 2010. godine provođenjem najnužnijih radova sanacije od vlage na sjevernoj strani objekta, a sljedećih godina nastavili su se uređenjem njezina okoliša te obnovom svih pročelja građevine. Ti su radovi u najvećoj mjeri dovršeni 2012. godine, te se potom krenulo s obnovom njezine unutrašnjosti. Tijekom izvođenja zaštitnih radova otkriveni su brojni novi podatci o samoj građevini, a najvrjednije otkriće zasigurno je pronalazak zazidanih gotičkih prozora u svetištu. Gotički prozori su prezentirani na vanjštini, čime je svetištu uvelike vraćen njegov kasnosrednjovjekovni izgled.
U tekstu se obrađuju do sada istražene drvene stropne konstrukcije sačuvane u kulturno-povijesnoj cjelini grada Hvara, koji imaju stilske odlike od gotike do baroka, analizira se konstrukcija i ...dekoracija stropova na do sada poznatim primjerima.
Rezultati istraživanja kamenih umivaonika grada Hvara prezentiraju se u obliku kataloga. Obrađena su pila iz sakralnih prostora i gradskih kuća. Pila nastaju u razdoblju od 15. do 16. stoljeća, u ...gotičkom i renesansnom slogu, a analiziraju se s obzirom na položaj u interijeru, kao i na konstrukcijska i stilska obilježja.
Monumentalna apsida crkve sv. Dominika u Dubrovniku jedinstveni je spomenik izrazito gotičkoga stila koji dosad nije bio potpuno protumačen niti vrednovan. Analiza njezinih oblika otkriva znatne ...podudarnosti s arhitekturom anžuvinske ere u južnoj Italiji te joj se postanak objašnjava u okviru povijesti dominikanskoga reda kao i povezanosti Dubrovnika s Napuljskim Kraljevstvom tijekom 14. stoljeća. Iz arheološke dokumentacije joj se osvjetljava prvotno oblikovanje, a iz arhivskih spisa iznalaze povodi za radikalne promjene u konstrukciji, što su je učinili najznačajnijim djelom internacionalnog stila sjevernjačkog podrijetla na našoj obali. Sa sličnih se aspekata tumače oblici pročelja kapitula u samostanu Male braće te se stječu nove spoznaje o umjetničkim dodirima između prostora u sklopu kraljevstva Anžuvinaca koji razvojno kontinuiraju do u prva tri desetljeća quattrocenta.
Original language summary:
Barokní gotika architekta Jana Blažeje Santiniho.
Extended description:
Současná podoba kostela Panny Marie a sv. Benedikta v Kladrubech u Stříbra je dílem architekta Jana ...Blažeje Santiniho, který ho přetvořil v duchu vlastního barokního chápaní gotiky. Zkrácením západní části se křížení lodi ocitlo v polovině stavby a stržené románské věže nahradil monumentální kupolí. Na východě postavil nový trojlistý závěr. Na západním průčelí umístil sochu Panny Marie a zcela eliminoval vodorovné linie. Severní čelo transptu je řešeno jako jednoosá varianta hlavního průčelí. I tady Santini umístil sochu Panny Marie a nahoru pak sochu Sv. Benedikta. Veškerá výzdoba kupole v křížení lodí je tažena směrem vzhůru. Na jejím vrcholu je zlacená koruna symbolizující mariánský kult.
Information:
Dokumentární cyklus krátkých televizních dokumentů, pojednávají o stavebně - historickém vývoji nejrůznějších českých památek i měst. Zastoupeny jsou jak nejstarší architektonické památky, tak architektura moderní.
Series of short television documentaries dealing with architectural and historical development of various historical monuments and Czech cities. There are represented the oldest architectural monuments as well as modern architecture.
Baroque Gothic by architect Jan Blažej Santini.