Tijekom cijele godine odvija se potrošnja jabuka u svježem stanju. O njezinim vanjskim i unutarnjim karakteristikama ovisi cjelokupna ocjena kvalitete. Cilj ovog rada je utvrđivanje sklonosti ...potrošača prema određenom tipu izgleda i okusa jabuke, odnosno sklonosti prema određenim sortama. Žiri potrošača koji su ocjenjivali plod jabuke bio je sastavljen od potrošača čija se starosna dob kretala od 20 do 30 godina. U istraživanju svih kvaliteta bile su uključene 4 sorte jabuka; Idared, Jonagold, Gloster i Granny Smith. U anketi su ocjenjivani vanjski izgled ploda (boja kožice, veličina i oblik ploda), fizikalne karakteristike ploda (tekstura, sočnost i tvrdoća), te kemijske karakteristike ploda (odnos šećera i kiselina, aroma i punoća okusa). Sva ispitivana svojstva ocjenjivala su se ocjenama od 1 do 6, pri čemu je 1 bila minimalna ocjena, a 6 maksimalna ocjena. U ovom istraživanju najbolje su ocijenjeni plodovi sorte Granny Smith, nakon toga plodovi sorte Idared, te Gloster a najlošije su ocijenjeni plodovi sorte Jonagold.
Fresh apples are consumed throughout the year. The overall quality assessment depends on its external and internal characteristics. The aim of this paper is to determine the consumers preference for a certain type of appearance and taste of apples, or preference for certain varieties. The jury of consumers who evaluated apple fruit was composed of costumers whose age ranged from 20 to 30 years. Four varieties of apples, Idared, Jonagold, Gloster and Granny Smith were included in the research on all qualities. The survey evaluated the external appearance of the fruit (skin color, size and shape of the fruit), physical characteristics of the fruit (texture, juiciness and hardness), and chemical characteristics of the fruit (ratio of sugars and acids, aroma and fullness of taste). All tested traits were rated on a scale of 1 to 6, with 1 being the minimum grade and 6 being the maximum grade. In this study, the best rated apple fruits was Granny Smith variety, followed by Idared and Gloster, and the worst rated was the Jonagold variety.
Michal Charypar si v předloženém textu vytyčil chvályhodný cíl „zavedení, respektive znovuzavedení pojmu ideální realismus do obecnějšího úzu“. Způsob, jakým se tohoto cíle chopil, a dosažené ...výsledky ale vzbuzují pochybnosti.
Michal Charypar vstoupil svým textem o problematice ideálního realismu do již probíhajících diskuzí o redefinici a novém promýšlení kategorií literárních směrů určujících charakter literárního dění v ...české literatuře 19. století, které byly započaty badatelským týmem vedeným Daliborem Turečkem a Peterem Zajacem (2012, 2015, 2018). Je si toho vědom, vůči inovativnímu konceptu výzkumu literární diskurzivity a modelování literárních dějin skrze synopticko- pulzační mapu se pokouší hned v počátku studie vymezit důrazem na terminologickou polemiku: proti termínu diskurz (kterému ve výše zmíněném konceptu vyčítá nefoucaultovské užití) klade důraz na termín poetika, který je mu synonymem „-ismů“, tedy literárních směrů. Na jiném místě poetiky charakterizuje jakožto „ideově estetické koncepce“. Následně je vyslovena ambice pro futuro sepsat nové dějiny české literatury 19. století, přičemž příklon či návrat ke konceptu linearity je zcela evidentní např. z vyjádření: „postrádáme důslednější přihlížení k časovým souvislostem, jež jako jediné umožňují konstrukci takových dějin v podobě souvislého literárněhistorického pásma“.
M. Charypar se ve své studii pokouší zformulovat koncepci tzv. ideálního realismu, prověřit její funkčnost na výseku „české beletrie (zejména prózy)“ druhé poloviny 19. století a podnítit k tomuto ...tématu odbornou debatu. Jeho zjevně ambiciózní snaha je motivována vznikem „možných dějin české literatury 19. století“, o jejichž realizaci v dohledné době se však autor blíže nerozepisuje. Že s tímto nesnadným, avšak naléhavě potřebným úkolem literárněvědné bohemistiky souvisí celá řada problémů metodologické a koncepční povahy, je zřejmé z celé Charyparovy studie. Soustředit určitou část literární produkce 19. století pod označení ideální realismus nutně předpokládá, že si nejdříve ujasním samotný pojem realismus, k němuž se atribut váže. Tzn. zjistit, jaké jsou rozlišující, invariantní1 příznaky realismu, v jaké podobě jsou přítomné v konkrétních literárních textech a jak byly rozpoznány a reflektovány v dobové recepci. Podaří-li se realismus určit ve sledovaném literárním poli jako specifický způsob dobového literárního diskurzu, nabízí se otázka jeho poměru k dominantním podobám literárnosti, jež se v daný moment manifestovaly v konkrétních textech a s realismem koexistovaly. V této koexistenci nejrůznějších tendencí (sentimentalistických, romantických, biedermeierovských, parnasistních) je možné — jak jinými slovy konstatuje také M. Charypar, vystopovat a charakterizovat různorodé typy literárního realismu, tj. i tzv. realismu ideálního, a vystihnout jejich specifika.
Text Michala Charypara k problematice ideálního realismu má ve svém základu zásadní a produktivní otázku po povaze podstatného výseku české beletrie především druhé poloviny 19. století. Současná ...literárněvědná bohemistika přitom — navzdory ojedinělým a nesoustavným pokusům, z nichž zmiňme jen knižní monografie Bohumila Fořta (fořt 2014), Jany Vrajové (vrajová 2017) či monotematické číslo časopisu Bohemica litteraria (urválková 2014) — nedisponuje moderním, metodologicky promyšleným a na širší množině materiálu prakticky ověřeným konceptem realismu, natož aby se podrobněji a soustavněji věnovala jeho specifickým různotvarům. Porovnání se slovakistikou, polonistikou či germanistikou, abychom zmínili alespoň nejužší souřadnice, tu vyznívá mimořádně nepříznivě. Je proto jen dobře, že Michal Charypar nabídl k rozpravě svou výchozí pracovní hypotézu, vědom si jistě i rizika, jaké s sebou nutně nese takový krok do mnohostranně nezajištěného provizoria; to je patrné i z označení návrh, které pro svůj text opakovaně užil.