Zagorske punce. Sliki sta bili posneti 22. junija 1938 pod nekdanjo verando na Čópčovmi brjáči. Bilo je sredi tedna, vendar pa oblačila kažejo, da so nekaj praznovali. Pri Čópči je bila namreč ...gostilna. – Na zgornji sliki so: Franca Šímcova, Mila Šemónova, Fani Pétrova, Franca Kováčova, Angela Pétrova, Mica Šemónova, Mica Lovríšova, Pepca Pápežova, Mica Pápežova, Franca Šemónova. – Spodaj treh od imenovanih ni več zraven; ostale so posedli, pridružila se jim je Marija Àgatna, opazna po sproščeni drži sredi slike. Pristopili pa so tudi fantje/možje: Janez Pékov, NN, Jakob Tomáškov, Frjan Šímanov, NN, Janez Zájcov in Lojz Mrtínkov. Menda vsi tudi cerkveni (in v tistih črnih letih obenem tajni posvetni) pevci. (sf)
Skupina slovenskih fantov na odsluženju vojaškega roka: Janez, učitelj s Štajerskega, Silvo, novopečeni profesor, Jože, Pavle, kmečki sin s Krasa, Izidor in Franc, zasavski rudar. Manjkal je le ...Danilo z Goriških Brd. Znašli smo se v majhnem makedonskem mestu Kočani, na jugoslovanskem Daljnem vzhodu; po gorskem slemenu onkraj mesta je potekala jugoslovansko-bolgarska meja. – V nedeljskem popoldnevu, ko smo dobili dovoljenja (dozvolu) za izhod s kasarniškega prostora (kruga), vsi lepo urejeni: v nedeljskih uniformah, v zloščenih težkih čevljih, pod slamnjačami zlikanih hlačah, opasani s pasovi (opasači) brez delovnih naramnic in nabojnic, v pod bradami tesno zapetih (zakopčanih) suknjičih in s titovkami na glavah. Pred odhodom v mesto smo morali mimo dežurnega oficirja, da je preveril, če smo urejeni po »pravilu službe« (po predpisih). – Ko pa smo v mestu prišli v edini hotel, smo se razvezali. Posedli smo za mizo in naročili liter vina, čemur so se natakarji sprva čudili. Po drugem litru smo veselo zapeli. Naravno, spontano, kulturno. – A drugo jutro sem bil poklican na raport h komandantu. Le kaj sem naredil napak, sem razmišljal. In zvedel. Očital mi je, da se Slovenci »grupišu« (zbirajo) okoli mene. Druženje po narodnosti pa je bil po doktrini JNA (Jugoslovenske narodne armije) hud greh. Vendar se je vse izteklo brez posledic.
Ob nedeljah, navadno po deseti maši, smo se fantje dogovorili, kam bomo zvečer šli na vrtno veselico. Vabili so ročno izdelani plakati, pribiti na krajevno običajen način na drevesno deblo ali na kak ...zid. Vrtnih veselic je bilo tiste čase dosti, od pomladi do jeseni. Navadno za shod (opasilo, žegnanje, šagro), ki se ga je praznovalo ob godu svetnika-vaškega zavetnika. – V Zagorju pa ni (bilo) tako: v cerkvi je sv. Helena, shod pa iz nepojasnjenih razlogov praznujemo na binkoštni ponedeljek.
Z ureditvijo osrednjega mestnega parka na obrobju Ilirske Bistrice in železniške proge je mesto dobilo obsežno zeleno površino, mladina pa športne površine za rokomet in košarko. Kasneje tudi ...balinišča. Pri urejanju parka se je posebno izkazal gozdar Viljem Kindler, ki je ozelenil proste površine in jih zasadil z izbranim drevjem, umestil tudi umetno lokev z nekaterimi vodnimi rastlinami. Park v Ilirski Bistrici se je do danes lepo razrasel in je v ponos meščanom in kraju. Žal že zgrajen olimpijski bazen po nekaj letih delovanja ni bil deležen primerne javne podpore in je danes zasut.Na sliki skupina mladeničev, športnih navdušencev, ki se je v prostem času zbirala predvsem v športnem delu parka in se vključila v športne dejavnosti, ki jih je le-ta omogočal: rokomet in košarka. Fantje, vsi dvajsetletniki se ohlajajo ob malem bazenčku z zlatimi ribicami, ki ga danes tudi ni več.Spredaj, v vodi Emil Šuštar, kasnejši direktor ČP »Delo«, za njim Vinko Mahne in Lučo Koren, v zadnji vrsti z leve Elio Romano, Ivo Kovačič (ki je ohranil objavljeno fotografijo), Jože Maglica, Bine Štemberger, Silvano Belušič, Milo Koren in Jožko Valenčič Džino. Žal so nekateri že pokojni. Za skupino se na levi lepo vidi začasno postavljeno ograjo okrog košarkarskega igrišča, sestavljeno iz razpolovljenih okroglic (ostankov pri rezanju furnirja) za katero je poskrbel Drago Grlj, (takratni predsednik TVD Partizan). 224/vč
Fotografija je nastala med 2. svetovno vojno (1941 – 1943), ko je v Fari kot kaplan služboval Anton Pogorelec (tretji z leve).Fotografijo hrani Ivanka Lisac.
Odhod mladih na služenje vojaškega roka v nekdanjo JLA, h sudatom, se je reklo, je bil še sredi 20. stoletja svojevrstno praznovanje. V Zagorju na Pivki so fanta, ki je bil vpoklican, pospremili ...vsi vaški fantje njegovih let. Do železniške postaje v Št. Petru/Pivki. Tako tudi mene, – Konje so zapregli pred lojtrance/lojtrni voz in se uro ali dve pred odhodom običajnega transportnega vlaka odpeljali iz vasi.Zato. ker je bilo treba narediti marsikak ovinek, od gostilne do gostilne, odplakniti grenkobo in z vinom dvigniti razpoloženje do ustrezne hrupnosti in postavljaškega veselja. Zato je bil zmeraj zraven tudi godec. Navadno Andrejc Marozen. – Vpoklicani: Mile Šimcov, Tone Mrtinkov in Stane Čopčov (vsi letnik 1930) — stojijo pred vozom kot trdna falanga – spremstvo pa je že na lojtrancah. Zagorski famtje, rojeni oholi leta 1933.Cugli/vajeti so po odhajajočem bratu Stanetu ostali meni, ki naj bi doma ohranil živino in vse drugo na kmetiji, dokler brat ne bo odslužil. Zato sem se za dve leti odrekel gimnazijskemu šolanju. (sf)
V 60-ih letih 20. stoletja smo mladi iz Zagorja na Pivki obudili tradicijo naših staršev iz časa med vojnama – skupinske pohode na 1796 m visoki Snežnik. Kot oni smo tudi mi šli od doma z ...lojtrancami in konjsko vprego. Odšli smo na soboto zvečer ok. desetih, v mraku zjutraj dospeli Vrh Pekla, v gozdarski brunarici pustili konje, in krenili skozi temačen gozd, se nazadnje zarili v snežniško ruševje. Želeli smo doseči vrh ob sončnem vzhodu, kar se je malokdaj posrečilo. Vendar je bilo vseeno prelepo, ko smo ga dosegli. Popoldne smo se vračali. In v dolini radoživo “vdrli” na vrtno veselico, na Baču, V Koritnicah ali Knežaku. – Slovenski Jadran mi je objavil to fotko s podnapisom: Tako so mladi Zagorci povišali Snežnik na 1800 m.
Skupina topolških fantov in deklet se je sredi poletja 1935 odpravila na Snežnik.Pred tem so počastili vaškega svetnika sv. Štefana 4. avgusta in še Veliki Šmaren sredi avgusta. Na pot so se ...odpravili 17. avgusta 1935. Krenili so zvečer peš s Topolca in se podali do Trnovega ter nadaljevali pot po novi vojaški cesti, mimo Gabrovca, skozi Suhe doline, vse do jase na Sviščakih (Rifugio). Po kratkem počitku so nadaljevali pot proti Snežniku. Od Grde jame je na Snežnik vodila le še strma steza. Južna pobočja Snežnika so bila še vedno ožgana od požara, ki je tu pred nekaj leti uničil ne le travne površine temveč tudi velike površine nizkih borovcev. Ob stezi so žalostno štrlela do korenin ožgana stebla borovcev. Le tam pa tam se je iz ožganine prebijala zelena vejica. Bili pa so navdušeni nad obsežnimi površinami pisanega planinskega cvetja.Vrh Snežnika so dosegli sredi dopoldneva. Na vrhu so se ob triangulacijskem stolpu še fotografirali za spomin. Trudni pa vendar zadovoljni, da so uspešno opravili tak podvig, so se vrnili v dolino!Na sliki prepoznamo: Zadaj z desne: Stanko Baša, Franc Možina in Polde Čeligoj, pred njimi Pavlina Grlj, Pavlina Baša in Pepca Zidar, spredaj Mirko iz Trsta in Milan Zidar. Fotograf neznan.
Kovača vas je razloženo naselje ob vznožju Slovenjebistriškega Pohorja. Njena lega na sončni strani Pohorja omogoča, da se ljudje tod ukvarjajo z vinogradništvom in sadjarstvom. Kovača vas se je ...nekdaj imenovala Vaberče, in od tod tudi ime Vaberški fantje, ki že več desetletij združuje moške pri ubranem petju ljudskih in umetnih pesmi.
Aankomst van William Powell Polygoon Hollands Nieuws (producent); Nederlands Instituut voor Beeld en Geluid (beheerder)
09/1937
Video Recording
Open access
Weekjournaal van Polygoon Hollands Nieuws van week 38 uit 1937.
De Amerikaanse filmacteur William Powell (1892-1986) bij de uitgang van het gebouw van de Holland-Amerika Lijn in aanwezigheid van een ...groot aantal fans. Hij arriveerde te Rotterdam met de 'Statendam'.